Subtitles by sub.Trader subscene.com
Det ser inte bra ut, Richard. Ärligt talat ser det riktigt illa ut.
Jag tänker bara säga det rakt ut, utan omsvep.
Richard, du har stadium fyra lungcancer.
Dina smärtor i bröstryggen orsakas av elakartade tumörer i dina lungor
som du oturligt nog har haft ett bra tag.
På grund av den sena upptäckten
har cancern kunnat sprida sig, i synnerhet till ryggraden och binjurarna.
Du bör meddela högskolan
och även Veronica och din dotter så snart som möjligt.
Behandlingen bör genast påbörjas.
-Hur länge har jag kvar? -Med behandling...
Ett år. Ett och ett halvt, om du har tur.
Och utan?
Troligen ett halvår.
Jag är hemskt ledsen, Richard.
Fan!
Låt oss ha en fantastisk termin
och ordna de där extra bidragen som vi så desperat behöver.
Några frågor?
Fan.
Va?
Då så.
Fan.
För i helvete!
Herrejävlar! För i helvete. Din jävel!
Fan, för i helvete!
Fan ta det!
Förbannade Gud!
Fan ta dig!
Skit också...
KAPITEL 1 Jag har nåt att säga
-Ska ateisterna be bordsbön? -Var tyst nu, Richard.
-Javisst, älskling. -Jag har faktiskt nåt att säga.
Ordet är ditt, tjejen. Vad är det?
Jag vill berätta att jag är gay.
Vad i hela friden...?
Herregud... Olivia, jag trodde att det var nåt hemskt.
Nej, det är du inte, Olive.
-Vad menar du? -Du är inte gay. Du är inte lesbisk.
Jo, det är jag.
Jag vet nog vad jag har för sexuella preferenser.
-Det är bara en fas. -Jag tycker att det är fantastiskt.
-Blidka henne inte. -Det gör jag inte.
-Hur kan du förvägra mig det? -Det gör jag inte, hjärtat.
Jag förvägrar dig uppmärksamheten du söker. Inget mer än så.
Jag känner dig, Olive, bättre än du känner dig själv.
Nej, mamma. Du vet inte ett skit om mig.
Snälla Olivia, kom tillbaka. Olivia!
Låt henne gå.
Ditt finkänsliga föräldraskap...
...har alltid förvånat mig.
Jag har också nåt att säga.
Jag kan knappt bärga mig.
Jag har en affär.
Jag har en affär, och jag tyckte att du skulle veta det.
Varför tyckte du det?
För att det är med Henry.
Vilken Henry?
-Henry Wright. -Henry Wright?
Min chef?
Nej, Veronica. Det är ju motbjudande.
Är du helt från vettet?
Lite god smak kunde du åtminstone haft när du bedrar mig.
Det är ditt val, men jag skulle ha knullat poolkillen eller rörmokaren,
inte nån jävla kullös pung.
-Jag kan intyga att den inte är tom. -Ursäkta?
Henry har välsignats med en extra testikel.
Så Henry har välsignats med en extra testikel?
Är du säker på att det inte är en cysta eller cancertumör?
-Bryr du dig ens? -Om hans tredje pungkula?
Nej. Nej, det gör jag inte.
Såvitt jag vet så har den egendomen förlorat sitt värde för länge sen.
Du är en sån skitstövel.
Jag erkänner det.
Låt oss dricka för vårt heliga äktenskap.
-Drick själv. -En ännu bättre idé.
Vad var det du ville säga?
Jag var bara orolig att jag hade överstekt biffarna. Inget mer än så.
En sån skitstövel.
Det är inte alls vad hon säger.
Hon har lagt grunden för hela feministrörelsen.
Fortsätt.
Nästan hundra år i förtid, och...
Vad var det där?
-Tänker du inte göra nåt? -Som vad då?
Jag vet inte. Ringa nån.
Var ni vänner? Kände du den personligen?
Det är en sketen fågel. Jag vet inte vem jag ska ringa.
-Får jag fortsätta? -Nej, det får du inte.
Vems telefon är det? Är det din?
-Skit också. -Där har vi henne.
Förlåt. Det är min.
Jag trodde att den var på ljudlöst, men...
Snälla, ta samtalet. Ställ dig upp och svara.
Se så, var inte blyg nu. Ställ dig upp och svara.
Hallå?
Jag får ringa tillbaka. Jag har lektion.
Nej, jag har lektion nu.
Precis nu. Jag står upp.
Jag vet. Det är konstigt.
Hej då.
Fascinerande.
-Jag är ledsen. -Nej, var inte det.
Då så...
Hädanefter kommer vi att göra saker väldigt annorlunda.
För de som inte är det minst intresserade av att vara här, vänligen gå.
Bara gå härifrån och ni får automatiskt ett C i betyg.
Jag tänker inte längre ödsla min tid och inte heller er.
Så för er som, låt oss säga, brukar få ett C eller sämre...
...var lite proaktiva och ta ert pick och pack och stick nu.
Bra. Nu kör vi.
Om nån av er här har för avsikt att studera ekonomi,
så stick härifrån nu. Jag säger det inte igen.
Om ni tittar ner och råkar ha på er mjukisbyxor,
eller byxor med dragsko eller nåt dylikt, så var vänliga och gå härifrån.
Och viktigast av allt:
Om ni aldrig läst en bok för er egen mentala njutnings skull...
...hör ni inte hemma här. Försvinn.
Om ni hamnar i nån av de här kategorierna,
kan jag lova att ni inte får bättre än ett C.
Nu kör vi.
Statligt anställda och även politiker.
Kommentaren om mjukisbyxor var inget skämt.
Jag är sjuk.
Jag är förkyld.
För er som är intresserade av att lära sig av skarpare hjärnor
än de som finns i dag,
ska ni enbart läsa en enda bok denna termin.
Efter det ska ni ställa er här framme och hålla en egen lektion.
Utmärkt.
Där går vattenfontänens kungar och drottningar.
Morgondagens löneslavar.
Eller kanske inte...
Sen ska ni stå här framme och övertyga era kurskamrater
om ert arbetes betydelse.
För det kommer ni att få ett B.
Lär ni oss nåt nytt får ni ett A.
Några frågor?
Just det, en sak till...
Ingen feminist- eller queerpropaganda. Ovårdade kvinnors belägenheter
är verkligen det sista jag vill tänka på just nu.
-Så där kan du nog inte göra. -Jag gjorde det just.
Nu ska jag ge mig ut i ett 72 timmar långt känslosamt fylleslag.
Troligtvis lär jag dricka ensam, och det har jag inget emot.
Därför är lektionen nu inställd.
Det var det.
Lektionen är avslutad.
Förresten, om nån av er säljer marijuana eller vet nån som gör det,
vänligen kontakta mig under kontorstid. Tack och hej!
Vad fan?
Jag vill ta ledigt nästa termin.
Men... Nej, det går inte. Det tar minst ett år att få det godkänt.
Då får du påskynda det.
Nej, det kan jag inte.
Varför vill du ta ledigt?
Jag vill skriva nästa stora amerikanska roman.
-Jaså? -Eller novell, beroende på längden.
Vad ska den handla om?
Om ett föräldralöst barn som föder upp harar eller kaniner.
Och vad ska den heta?
Arbetstiteln är nu "Skoj skoj, Bunny", för att hon heter Bunny.
-Och lustigt nog har hon skoj... -Skitsnack. Du bara driver med mig.
-Jag har cancer, Peter. -Va?
Jag har cancer och det ser inte bra ut.
Herregud, Richard.
Jag vill inte dö här. Inte så här.
Låt mig få åka västerut.
Låt mig dö ensam. Låt mig dö i fred.
-Åh, Richard... -Lägg händer på bordet.
Visst.
-Vad är det för typ av cancer? -Lungcancer.
-Du röker ju inte. -Nej, men nu kan jag det.
Så är det. Det här kan hända oss alla.
-Du kan drabbas av samma skit. -Varför säger du så?
Nej, jag ville bara göra en poäng. Förlåt, det kom ut fel.
-Förlåt, jag är ledsen. -Ingen fara.
Jag avskyr de här omanliga glasen.
Vad ska vi göra?
Jag ska fylla mitt medicinskåp och...
...bara vänta ut det.
-Tänker du inte genomgå behandling? -Nej.
-Du är skyldig mig det, Peter. -Javisst. Självfallet.
Tack.
Släpp mina händer så att vi kan dricka nu.
-Javisst. -Tack.
Skål för månadsslutet.
För din hälsa.
-Försök inte vara lustig. -Det var inte meningen.
Och gå inte och prata bredvid mun om det här.
-Det här är bara min ensak. -Givetvis.
Jag tycker att din konst är briljant.
Förtjusande. Och det är en fin investering.
I själva verket...
Skulle du kunna göra hela högskolan?
-I synnerhet med din talang... -Har högskolan råd med det?
Det är mitt ansvar. Du behöver inte bekymra dig om det.
För din senaste otrohetsaffär.
Och ditt ärbara hanrejeri.
-Vad är det där? -Ett vitt, avlångt piller.
Varifrån fick du det?
Vi tillhör den välbärgade vita medelklassen.
Vi kan få recept på vad vi vill, raring.
Visst.
Om du uppför dig
får du ett blå triangel härnäst. Du är visst förtjust i dem.
-Nu till allvarligare saker. -Kör på.
Du vet innerst inne att jag struntar blankt i dig och Henry.
Du gör som du behagar.
Men du måste förstå att hädanefter kommer jag att leva lika fritt.
Jag har spelat en tillbakadragen roll i tragedin som är vårt äktenskap.
Och...
...ärligt talat, har jag fått nog.
Det är dags att vi lever lite närmare den fundamentala sanningen.
Så från och med nu, låt oss knulla med vem vi vill
och inta det vi vill,
och på det hela taget, göra vad fan vi än vill.
Jag instämmer.
Bara ett önskemål.
Låt oss vara diskreta och minimera vår skadeverkan som föräldrar
på vårt fina, lesbiska kärleksbarn.
-Jag håller helhjärtat med. -Utmärkt.
Då var det bestämt.
-Richard? -Ja, min kära?
Får jag fråga om din apparat fortfarande fungerar?
Jag vet inte.
Tragiskt nog har den varit inaktiv i åratal.
Men gör den inte det, så behöver jag bara ett recept till.
Skål för våra...nya liv.
Och vår nya frihet.
Ge mig ett blått piller så ska jag uppföra min exemplariskt.
Han var...
...en poet på 1600-talet som blev kär i sin kusin och...
Blev kär i sin kusin?
-Fan också. -Vad är det?
-Mina föräldrar är hemma. -Det gör inget.
-Lovar du att inte döma mig? -Oroa dig inte. Allvarligt.
Den är trasig.
Jag menar, helt trasig.
Så symboliskt.
Åh, Olivia!
Titta, raring. Olivia med sällskap.
-Vad händer? -Din mamma hade sönder lampan.
-Allt bra? -Varför skulle det inte vara det?
-För att ni verkar vara fulla eller höga. -Både och, måste jag erkänna.
-Men låt inte det påverka dina beslut. -Lyssna inte på honom.
De är receptbelagda. Veronica, Olivias mamma.
-Hej, jag heter Taylor. -Trevligt att träffas.
-Ursäkta mig. -Lugn, raring. Ta inte i för mycket.
Så är det här... Är hon...?
-Taylor är Taylor, mamma. -Javisst, så klart du är.
Förresten, jag heter Richard.
-Vill ni ha nåt att dricka? -Ja, gör oss sällskap.
-Ni är väldigt obehagliga. Vi går nu. -Obehagliga?
Vi har bara kul.
Kom nu.
-Det var trevligt att träffas. -Detsamma.
Det var trevligt.
Hur tror du att det gick?
På en skala från ett och tio, ungefär fyra.
Instämmer.
Jag är lätt besviken på mig själv. Jag känner att jag skäms.
Ja...
Vad hände med oss, Richard?
Vad hände med oss?
Livet.
Om jag kunde gå tillbaka i tiden, så vet jag inte ens vad jag skulle rätta till.
Jag kan lätt komma på ett antal saker.
-Jag frågade inte dig. -Det är sant.
Du har sönder alla våra bröllopsgåvor.
-Har du inte märkt att alla är ihåliga? -Vad menar du med det?
Det spelar ingen roll.
Richard?
Ja, min kära?
Tack att du hjälpte mig.
Självfallet.
Att hålla bort ditt hår har alltid varit en av mitt livs stora äror.
Jag menar allvar.
Jag med, på sätt och vis.
Tror du att Olivia hatar mig?
Ja.
Men det borde hon göra.
Jag är ingen elak person.
Det vet jag att du inte är, Veronica.
Ingen har nånsin sagt att du är det.
KAPITEL TVÅ Skit i det, och gör det ordentligt
Ni är väl... en relativt attraktiv grupp ungdomar.
Jag ser ett par flyende hakor här och där.
Men det beror nog bara på den fina härkomsten från New England.
Vacker mamma, rik pappa,
kall vinter och sånt.
Röker du?
Nej.
-Du ser ut att göra det. -Jag gör det, mr Brown.
-Får jag ta en? -För all del.
Då så...
Låt oss presentera oss.
Några frivilliga?
Jag kan börja. Jag heter Richard. Jag är er lektor.
Ge mig eld.
Det där var fanimej bedrövligt.
Jösses... Då så.
Vem står på tur?
-Du där? -Jag?
Ja, du. Tjejen med telefonen.
Vem är du? Varför ska vi lära känna dig?
Vad vill du göra med ditt liv?
Okej.
Jag heter Claire.
Jag är uppvuxen strax utanför New York.
Varför ni ska lära känna mig?
Jag vet inte. Ja, jag vet faktiskt inte.
Antagligen för att min morbror är rektor här.
-Usch! Är Henry Wright din morbror? -Ja.
Jag tål inte den jäveln.
-Jag gillar inte heller honom. -Det är skönt att höra.
Han är som en peach melba.
Bara så slemmig och...
Jag har en idé. Vad sägs om att ta en paus från den här skiten
och gå ner till baren och fortsätta lektionen där?
Min biologiske far träffade mina mammor på ett kompostmöte i Boston.
-Han är socialantropolog på... -Okej.
Rose, kan du gå och köpa två kannor till allihop?
-Varför inte sätta upp dem på notan? -Nej, det är inte själva poängen.
Jag vill att du köper dem, och jag vill att du gör det nu.
-Kan jag köpa lite hummus? -Javisst.
Tack.
Jag ska ge er alla ett gott råd. Håll er långt borta från personer
vars födsel uppvisar minsta lilla antydan till att ha varit planerad.
-Jag var planerad. -Då vill jag inte ens veta ditt namn.
Förresten, jag hoppas att era föräldrar har sagt till er...
...att ni kommer att dö i slutändan.
Du kommer att dö. Du med, och du med.
En dag kommer även vår välsignade lilla Rose att dö.
Så jag undrar bara varför vi liksom bara flyter igenom
det här märkliga som vi kallar livet utan att ens leva?
Jag menar, verkligen leva.
Inte bara existera. Det är är ju astrist. Verkligen leva.
Rör upp lite skit. Skit i det, och gör det ordentligt.
Det jag vill fokusera på är att berika våra liv.
Och av det få ut nån sorts visdom som vi kan bära med oss.
Nåt annat är våra föräldrars bagage.
Tack sa du ha, vännen.
Jag tänkte blinka åt dig, men jag vet inte hur man gör.
Jag ville bara säga det.
-Vill nån ha nåt annat? -Kan jag få en whisky?
Hon blinkade åt mig.
-Jag köpte hummus, så... -Julen är räddad!
Herregud...
Nu skålar vi.
Må vi alltid minnas att vi, i varenda ögonblick,
skriver våra livshistorier.
Låt oss sikta på att göra läsningen meningsfull,
eller åtminstone intressant.
Då så. Skål.
-Skål. -Skål.
Nu får ni ursäkta mig...
...för jag ska utforska otrohet en smula.
-Vad i helvete? -Okej, ungdomar. Ha så kul!
-Hemskt ledsen. -Bara knulla mig.
Du behöver inte välja.
Vi kan renovera labbet eller ta in nån ny på engelska institutionen.
Jag sa: "Det är underförstått."
Om vi bara ändrar om lite i högskolans rangordning...
Håll tyst.
Jösses, Veronica! Vad fan var det där?
Sch...
Dra åt helvete!
Låt dem titta.
Rose, stäng munnen. Det är oattraktivt att gapa så där.
Danny, gör mig en tjänst. Ta notan sen när du är klar.
Och vad... Förlåt, vad hette du nu igen, raring?
-Sarah. -Sarah.
Ge Sarah rejält med dricks, för hon är verkligen en fin person.
Vi ses nästa vecka.
Rose, jag tänkte låta dig börja, så förbered dig.
-Men jag vet inte vad jag ska göra. -"Moby Dick." Det får det bli.
Bra idé. Då så.
Ha så trevligt!
Han raggade upp servitrisen på mindre än en minut och knullade henne på toan.
De är båda vuxna och får göra som de vill.
Skål för det!
Jibbles, titta!
Det är där mamma är otrogen.
-Vad står det på lappen? -"Den funkar."
-Vi får hindra honom att dricka så. -Peter, sluta nu. Har bara roar sig.
-Richard, vad du verkar pigg. -Jag hade precis oskyddat sex.
-Med vem? -Nån söt tjej på Lion's Pub.
Hej, Donna!
Det är ju vidrigt. Varför berättar han det för oss?
-Så hur var din dag, hjärtat? -Bra.
Så fint. Bra är bra.
-Hur är det med Taylor? -Bra.
Det är ännu bättre.
Låt oss skåla för en i allmänhet bra dag.
Hallå där!
Veronica.
Sätt dig.
-Tack. -Det var så lite så.
Vad sägs om att vi försöker en gång till?
Olivia, din mamma vill be om ursäkt.
Ja, jag vill be om ursäkt...
...för hur jag betedde mig häromkvällen.
Jag vet inte varför min reaktion var så...
Jag vet inte.
Konservativ?
Ja.
Jag är hemskt ledsen.
Jättefint.
Olivia, godtar du din mammas ursäkt?
Visst.
Så bra.
Då var den saken klar.
Bon appétit.
Ismael påstår att resan jorden runt bara tar en tillbaka där man började.
Men det kommer från en man som förlorat allt
som varit hela hans verklighet och medvetande de senaste åren...
-Har jag inte fått lite färg? -Jag vet inte. Svårt att säga härifrån.
Det känns som om jag fått lite färg.
Några frågor?
Va? Jo, just det. Öh...
Med ett ord?
Hämnd.
Så du gillade den?
Ja. Ja, det gjorde jag.
Och ändå var det inga bredaxlade kvinnor som klagade och snyftade
från fönster på andra våningen?
Nej.
Bra.
Vi håller på att bryta ner din medgörliga personlighet.
Vi kommer nog att kunna få lite nytta av dig innan terminen är slut.
Ursäkta?
Du får A minus.
Det är inte nåt dåligt.
Ett ögonblick, ungdomar.
Jag måste bara titta på det dödfödda konstverket igen.
Se bara på det. Herrejösses, det är ett stånd.
Det är ett gigantiskt stånd.
-Hej, älskling! -Är det inte din frus verk?
Jo, det är det.
Det betyder inte att jag inte har en åsikt om det.
Vem där?
Det är Danny Albright.
Kom in!
Schyst musik.
-Jag trodde att du lyssnade på annat. -Jaså, som vad då?
Jag vet inte. Buddy Holly, eller nåt sånt.
Jösses, hur gammal tror du att jag är?
Runt 60.
Fan, vad deprimerande.
-Förlåt, jag... -Du sa bara vad du tänkte. Ingen fara.
Stig på.
Jag har med lite braj. Ja, jag gjorde några brownies åt dig.
Det var verkligen snällt av dig. Hur mycket är jag skyldig?
Jag bjuder. Vill du ha mer sen, så kan vi snacka priser.
Det var som fan. Tack så mycket.
-Ingen orsak. -Tack.
-Har du nåt emot en privat fråga? -Nej då, fråga på.
Har du nånsin legat med en man?
Nix.
Nej, nej, nej.
Nej, det har jag inte.
-Skulle du vilja knulla mig? -Alltså...
-I röven? -Ja.
-Är den ren? -Ja.
Den borde vara det, men...
Annars kan jag ge dig en avsugning.
Visst.
Häll upp en till åt mig, en rejäl en, för jag...
...är osäker på hur mycket av det här jag vill minnas.
Så, inget... Vi behöver alltså inte kyssas eller nåt?
-Inget kyssande, alltså? -Nej.
För att vi är killar? Okej då.
Vi är har samlats här i dag för att inviga ett konstverk
av en av dagens främsta samtida konstnärer.
Jag känner mig hedrad att kunna kalla henne min vän.
Mrs Veronica Sinclair Brown.
Den är iögonfallande förfärlig.
Den är...underbar.
Får jag fråga vad den föreställer?
En gigantisk pillesnopp.
Så där, ja. Utmärkt.
Bra gjort!
-Vi uppskattar det så. -Tur att vi har er. Ursäktar ni mig?
Vad tycker ni?
Jag får inte gå i statlig skola för mamma.
Hon får inte säga att du inte får det.
-Det är bäst att du inte gör det. -Lyssna på mig, inte på honom.
-Ett lysande verk. Sannerligen. -Tack ska du ha, Peter.
-Vad tycker du, Olive? -Det var... Jo, det var bra.
Det var helt okej.
Ska vi fira med ett glas?
Gärna det, men Henry vill att jag äter middag med bidragsgivarna.
Nån rik familj från Connecticut.
Vi ses hemma. - Hej då, hjärtat.
Tack, Peter.
Ingen slurk vodka eller en brownie?
Varför är du och mamma fortfarande ihop?
Ja, du...
-Det är en rätt konstig fråga. -Nej, det är det inte.
Ja, du har väl rätt. Vi...
När man blir äldre...
...behöver man nån att skylla på
för att livet inte blev exakt som man hade föreställt sig.
-Jösses, Dad. -Jag vet.
Lyssna på mig nu. Alla relationer behöver inte vara så.
Trots det är de flesta det.
I denna positiva anda... Hur går det med Taylor?
Det går riktigt bra.
Gör det? Bra, det är bra.
Det är jättebra.
Är du kär?
Ja, det är jag.
Det var som fan.
Jag är glad för din skull, hjärtat.
Jag är så glad för din skull.
Tack.
Få henne att förstå vad du är värd.
-Jag vet. Det gör hon. -Det hoppas jag.
Det hoppas jag verkligen.
Din dotter är kär.
-Sa du åt henne att vara försiktig? -Nej.
Jag sa att åt henne att roligt.
KAPITEL 3 Jag kommer verkligen att dö
Att inse sitt öde är ens enda skyldighet.
Så han börjar lyssna till öknen
och utforska världens själ, vilket oundvikligt leder oss...
Okej, det räcker så.
Du får ett B.
-Men jag är inte klar. -Sätt dig.
Jag har en fråga.
-Får ni ut nåt av den här skiten? -Ja.
Bra, för det får jag med.
Ni är ett gäng rediga ungdomar och jag trivs i ert sällskap.
Jag skulle säga att vi alla är rätt mogna.
Mognad är bara ett annat ord för hur mycket olycka man kan svälja.
Ja, absolut.
Jag pratar om andras skit, Rose, inte om din egen.
Går det bra och jag röker en joint?
Jag ställer gärna upp och tar över hans lektioner, ifall det hjälper.
Du måste skämta.
Röker han en marijuanacigarett?
Han försöker nog bara vara lite...
-Helt jävla sanslöst. -Åh, Richard...
Varför har du solglasögon?
Jag har ju cancer. Då har man solglasögon på ovanliga ställen.
Visst...
Ursäkta, kan vi få två till, tack?
Nej. Bara notan, tack.
-Varför då? -Lyssna på mig nu.
-Du följer med mig. -Jag vill inte följa med dig.
-Peter, vart ska vi? -Till en stödgrupp.
-För vad då? -För cancersjuka.
Gör det här så hjälper jag dig att få ledigt.
Det är inte lätt för mig. Det är jättesvårt.
Jag förstår det, men det är ju faktiskt min död.
-Vad fan är det här? -Jo, det är Barbaras.
Usch. Jag vägrar hoppa in.
Käften och hoppa in i bilen!
-Den är faktiskt skön att köra. -Dörren!
-Nu så. -Bra jobbat.
Efter 20 års äktenskap trodde jag
att hon skulle stanna tills jag dog.
Jag hoppades åtminstone det.
Men jag antar att det inte var nån poäng.
Det är väl rimligare för henne att gå vidare nu.
Men trots allt det så...
...mår jag rätt bra. Jag hankar mig fram.
Tack.
Tack att du delar med dig av din resa och din kamp, Ed.
Varsågod. När du känner dig redo.
Jag heter Peter. Jag är frisk.
Jag har inte cancer.
Jag tror i alla fall inte det.
Min vän...Richard har det.
Jag tyckte att han skulle komma hit och prata om det.
Jag är...
...rädd.
Jag är orolig.
Jag vill inte förlora min bäste vän.
Så fint av dig, Peter. Tack att du delar med dig av din resa och...
...din kamp.
Varsågod, Richard. När du känner dig redo.
Nej, jag tänker inte göra det här.
-Kom igen. -Jag har inget att säga.
-Det är bra för dig. -Vi kan väl börja med din diagnos.
Helst inte.
Jag lämnar hellre det här stället.
Belysningen är usel och det luktar toablock och sockriga kakor här.
Om du bara börjar med din diagnos...
Du lär inse att jag inte kommer att hålla med dig i nåt du säger.
Peter, nu går vi. Jag gav den en ärlig chans.
Vill nån annan följa med och ta ett glas
och slippa den här känslosamma ringrunkningen?
Vad säger du? Du skulle behöva ett glas eller två.
-Richard, jag har cancer. -Jag med.
Lycka till med er nära förestående död.
-Detsamma. -Tackar.
Richard, du måste stanna. Jag vill hjälpa dig.
Peter, nej. Jag skulle dö här
och min kropp skulle bara bli en grogrund för fästingar.
Dessutom, på det här viset kan jag få ut lön till det bittra slutet.
Kanske även efteråt, beroende på hur snabbt de hittar min...
...kropp.
Jag måste ge mig av för...
För Olivias skull.
Nej, kom igen. Lyssna nu. Jag kommer att...
-Jag är hemskt ledsen. -Jag vet.
Min vän.
Åh, Richard...
Lyssna på mig.
-Det är dags att ringa en taxi. -Nej, jag...
Jo.
Peter, du vet att de pratar om oss.
-Hallå där, lektor Brown. -Hej, Claire.
-Vad gör du här? -Kul att se dig.
-Claire, det här är Peter. -Trevligt att träffas.
Hon Henry Wrights systerdotter.
Henry? Så fint! Toppen. Trevligt att träffas.
Hon avskyr honom lika mycket som vi gör.
Säg inte så.
Henry Wright är allright. Han är helt allright.
Tre till, tack.
-Jag vill inte gå. Jag har kul. -Du beter dig som ett troll.
Dags att gå.
-Har nån nånsin sagt att du är vacker? -Tack ska du ha, Peter.
Duktig gosse.
Okej, nu räcker det. Hoppa in i bilen.
Aj!
Får jag bjuda på en sängfösare?
En sängfösare? Barbara kommer att mörda mig.
-Blir du besviken om jag säger nej? -Ja.
God natt, Peter.
Richard?
Jag älskar dig.
Jag vill bara säga att jag beundrar ditt mod.
För vad då?
För att du är den du är.
Och för att du är så orubblig.
Det är inte mod. Det är apati.
Nej, det är det inte.
Jag går och sätter på lite musik.
Mår du bra?
Nej.
Nej, det gör jag inte.
Jag har cancer.
Det är okej. Alla i min ålder har cancer.
Av nån anledning har det liksom inte slagit mig förrän...
...nu. Vad det egentligen innebär.
Du vet, att jag kommer att dö.
Jag kommer verkligen att dö.
Jag beklagar, Richard.
Gör mig en tjänst och håll det här mellan oss, okej?
Okej.
Du är den enda jag har berättat för, förutom Peter.
Jag har inte ens berättat det för min fru och dotter.
Kom och dansa med mig.
Dansa?
Jag dansar inte.
Bara i kväll.
Okej då.
Vad gör jag nu?
Är det så man gör?
Okej då.
Är det så hemskt?
Nej.
Nej, det är faktiskt riktigt trevligt.
Richard?
Hjälp!
Leo!
Herregud, Richard. Vad fan är det som har hänt?
Jag mår fint. Lugna bara ner dig.
Allt är bra. Jag dog inte. Jag klarar mig.
-Vem är det där? -Santiago.
-Vem är det? -Han är min trädgårdsmästare.
-Vad gör han här? -Han är min kontakt för nödsituationer.
Men herregud, Richard.
-Kan vi prata enskilt? -Ingen fara. Han pratar inte engelska.
Kolla nu. - Santiago, vad är det för dag i dag?
-Sí, señor. -Där ser du.
Pannkakor.
Ja, Lauren Bacall.
Prata på. Vad vill du säga?
Richard, du måste skärpa till dig.
Ja, jag tabbade mig. Jag får chilla ner med godiset
och avhåller mig ett tag, okej?
-Röker du gräs? -Ja, marijuana.
-Varifrån får du det? -En elev. Han heter Danny.
En bra kille. Väldigt smart.
Jag vill bara inte
att du dör av nåt så infantilt som en överdos, okej?
Det får du bara inte.
Du kommer att bli nedsmittad här på sjukhuset.
-Okej då. Vi ses på högskolan. -Javisst.
Vi ses på högskolan.
Du sa just det. Gå nu, Pete. Tack för besöket.
Du ser pigg ut. Det gör du.
-Hasta luego. -Hasta luego.
Tycker du att jag ser sjuk ut?
Du ligger i en sjukhussäng, Richard.
Ska du inte berätta var du var i går kväll?
Tror inte det.
Vi kom överens för Olivias skull.
Jag vet.
Jag är ledsen.
Mår du bra?
Det är bara min rygg.
Richard?
Ja?
Förlåt, jag hörde inte att du svarade.
Det är Carol, Henrys sekreterare.
Richard, Henry skulle vilja prata med dig.
-När då? -Nu.
-Säg att jag är upptagen. -Han säger att det är rätt akut.
Säg att jag är akut upptagen.
Richard...
Ja?
Han är redo att ta emot dig nu.
-Säg mig, Richard, gillar du fiskar? -Nej.
Bara att äta ibland, men inte utöver det.
-Människan har mycket att lära av fiskar. -Det var nog det dummaste jag hört.
-Kan vi inte bara gå rakt på sak? -Som du vill.
Vi måste prata om klagomålen som har kommit till min kännedom.
Vissa av dem är allvarliga.
Börja inte ens.
Ursäkta mig?
Jag vet att du hörde. Du sa det bara i retoriskt syfte.
-Jag tänker inte upprepa mig. -Jag är rektor för universitetet här.
Jag skit tamejfan fullständigt i vem i fan du är.
Jag är fast anställd.
Och dessutom befinner du dig inte i nån maktposition över mig.
Du bedrar din fru, Henry. Du har en affär, och inte vilken affär som helst
utan en med en hängiven fakultetsmedlems fru.
Min, för att vara specifik.
Inte bara det, men du har även anslagit medel ur en stram budget
för graniterektioner som du bokstavligen har spritt över hela området här.
Och märkligt nog kommer de från samma kvinna som du vänstrar med.
Påminn mig igen, hur mycket brukar Veronicas verk gå på?
Rektorn, jag har bestigit dig likt en brunstig hjorthane
och jag bara pumpar på likt ett vilddjur,
och du vet om det.
Nu så...
Jag antar att min ledighetsansökan har beviljats.
KAPITEL 4 Sanningen börjar verkligen sjunka in
Var inte så entusiastisk.
-Varför skulle jag vara det? -De har catering, för en gångs skull.
Det enda Barbara pratar om är hur berest hon är.
Vad annars ska hon prata om?
Tack, älskling.
Bara atmosfären på Ibiza...
Den är bara helt unik. Jag blir tårögd bara jag tänker på det.
-Peter, ge dem numret till vår resebyrå. -Javisst, det gör jag så gärna.
Richard?
-Richard, vad är det? -Älskling, låt honom vara.
-Som sagt, Ibiza alltså. -Mår du bra?
-Ni lär inte ångra det. -Bättre än så. Jag mår utmärkt.
Om man inte är galen.
-Visst har jag rätt, Peter? -Javisst, du har rätt, älskling.
Har nån annan fått ben i fisken?
-Vi har nåt att fira. -Vad då? Har du också cancer?
Det har jag inte. Varför säger du det? Jag har visserligen rätt ont i halsen.
-Har du nåt i halsen? -Jag borde kolla upp det.
Marocko!
Richard, nej. Du uppmuntrar henne bara.
Vi har märkt att vi har upptäckt nåt nytt varje gång vi åker dit...
-Min vän, din ledighet är beviljad. -Tackar.
Henry Wright skrev under papperna förra veckan. Jag sa ju det.
Vad gör ni två här?
-Vi pratar bara jobb. -Peter, det är min födelsedag.
Spar det till en annan gång och kom och mingla.
-Och stäng inte de här dörrarna. -Nej då, älskling.
-Hur som helst, Peter var livrädd... -Varför gifte vi oss ens?
Mår du bra?
Ja, mår bra. Bara bra, raring.
Är det säkert?
Javisst.
Ja. Jag klarar mig.
Den man älskar till en början är inte den man älskar till slut.
Kärlek är inget självändamål.
Det är en process genom vilken en person försöker lära känna en annan.
Det var allt.
Och med ett ord?
Med två ord - bedrägligt enkelt.
Så tjusigt genomfört.
Och ett riktigt fint sätt att avsluta lektionen med en liten...
...spark i rumpan.
Du får ett A.
-Tack. -Varsågod.
Jag antar att resten av er väntar sig
att jag ska spy ur mig några djupa visdomsord.
-Ja, på sätt och vis. -Jag trodde aldrig att du skulle fråga.
Hjälp mig upp. Tack.
Lyssna nu.
Världen behöver människor som ni.
Världen behöver sannerligen såna som ni.
Ta er an ansvaret och gör det bästa av det.
Ge er ut och förtjäna er lön. Ge tillbaka.
Det kommer inte att bli lätt. Det är det aldrig.
Mestadels kommer ni att stå ensamma, men ni måste stå starka.
Jag ber er.
Ge inte efter för medelmåttighet,
som resterande 98 procent av världen.
För ni skulle göra er själva
och världen en stor otjänst.
Ni är alla för smarta. För smarta för att låta det gå till spillo.
Och ni får bara en enda chans.
En jävla chans.
Slösa inte bort ett enda ögonblick.
Ta den, förvalta den, gör den till er egen.
Värdesätt varje ögonblick.
Värdesätt vartenda jävla andetag.
Jag säger då det. Livet är som en fågelsång.
Var det allt?
Ja, jag tror... Jag tror det, ja.
Ja, det var allt.
Richard? Richard?
Åh, Richard! Richard, mår du bra?
Herregud.
Änglar.
Jag hör änglar, Peter. De sjunger.
Nej, det är... Det är acapellagruppen, Richard.
-Varför har vi en acapellagrupp? -Vi har alltid haft det.
Skit i dem. Kan du ta mig till klockorna?
-Va? -Jag vill se klockorna.
-Klockorna? -Ja.
Javisst.
Kom nu. Först ska du få lite vatten.
Peter.
Det finns gott om andra sittplatser...
...härinne.
Javisst. Så klart.
Kan du känner nåt?
Nej.
Men jag gillar belysningen.
-Kan du? -Nej.
Men det gör inget.
-Heliga Guds moder, hjälp min vän... -Det har verkligen börjat.
Gör det ont?
Ja, lite grann.
Jag beklagar det.
Jag får stå ut.
Ingen fara, Peter. Vi visste att det skulle ske.
När jag ser tillbaka på allt så är det begripligt på nåt vis,
som om det inte kunde vara på nåt annat sätt.
Allt är så trasigt...
...så absurt...
...men ändå...
...så perfekt.
Det är så perfekt när man tittar på det.
-Förstår du vad jag menar? -Ja.
Det kommer att bli svårt att lämna det här stället.
Det kommer att bli svårt att ta farväl.
Richard, jag kommer att sakna dig.
Jag kommer att sakna dig med, Peter. Om jag nu hinner det.
Fan, jag kommer att gråta.
Nej, snälla du...
Snälla, gör inte det.
-Fasen också! -Nej, lyssna nu.
Jag vill helst inte att du gråter. Lyssna nu på mig. Vi försökte.
Ja.
Nu går vi. Kom.
Kom nu.
-Förlåt. -Kom. Det gör inget.
Kom nu, Peter.
Du är en fin man, Richard.
Detsamma, min vän.
-Tack att du är så fin mot mig. -Jag försöker, Richard. Jag försöker.
Är det inte märkligt hur naturligt det här känns?
Två män som passionerat håller om varandra i en kyrka
och tafsar ohämmat på varandra.
Kom nu, ditt pervo.
Hej då.
-Ska du ut i kväll? -Ja.
Okej.
Ha så roligt nu.
Ja, du med.
Jag vet inte om det ens är möjligt, men jag lovar att vi ska försöka.
På dem bara, tjejen.
Hej då, pappa.
KAPITEL 5 Jag har fortfarande nåt att säga
Tack så mycket att ni kom. Verkligen.
Du blir bara vackrare för varje år som går.
Veronica och Richard, våra hedersgäster. Fint att ni kunde komma.
-Vi ville inte missa det här. -Allt bra? Richard heter jag.
Jaha, okej då.
En sjuhelsikes hälsning.
Jag går till baren.
Peter och jag har beslutat att stanna hemma i år och fira jul i Miami.
Åh, så trendigt.
Donna, du var inte på min födelsedagsfest. Varför inte?
Jag tänkte precis säga det till dig, men jag tog fel på dag.
Lystring, allesammans. Middagen serveras strax,
så vi skulle verkligen uppskatta om ni kunde förflytta er till matsalen.
-Veronica. Du sitter bredvid mig här. -Richard.
Nej, det är för trångt. Han får sitta nånstans längre bak.
Hej, allihop.
Ursäkta, men varför sitter inte Richard vid det här bordet?
Jag kan lova dig att bordsplaceringen är noga genomtänkt.
-Vad sa du? -Död, borta.
Så fruktansvärt! Vad var det för nåt?
Malignt melanom, tyvärr.
Välkommen, unge man.
-Och familjen? -Ärligt talat? Det vill ni inte veta.
Medan alla blir serverade skulle jag vilja säga ett par ord.
Min förtjusande fru och jag vill hälsa er välkomna.
Det är en ära att ha er här i kväll. Jag vet att jag inte är ensam om
att säga att den här terminen kan ha varit vår allra bästa.
Och möjligheten att få vara er ordförande och rektor
är jag inget annat än ödmjukt tacksam för.
Så tack ska ni ha.
Jag hoppas att jag kan leva upp till den höga standarden ni har satt.
-Det kommer du. -Skål.
Låt oss nu äta, för kvällen är ung.
-Åh, vilket fint tal. -Så förtjusande.
-Köper ni verkligen den där skiten? -Ursäkta mig?
Är du från kommunikationsavdelningen?
Jag har nåt att säga.
Kan du sluta spela innan jag kastar kniven åt ditt håll? Tack ska du ha.
Unga damen med vinet, kan du stå bredvid mig och inte gå?
För jag har mycket att säga och många att skåla för.
Jag heter Richard Brown, för er som inte känner mig.
Lektor i engelska. Så skål för mig.
-Skål. -För Richard.
Henry Wright, å allas vägnar här,
låt mig uttrycka vår tacksamhet...
...för denna skickligt konstlade kväll.
Engagemanget du har visat studenterna, fakulteten...
...och även fruarna på fakulteten...
...är ytterst imponerande. Du har överträffat dig själv.
Det är uppenbart.
Så vitt jag vet
förtjänar tre pungkulor tre skål.
Richard, det räcker nog så.
Avbryt mig inte när jag pratar, i synnerhet framför så många människor.
-Förstår du? -Nej, det gör jag inte.
-Ingen har tre testiklar. -För Peter Matthew.
Du fick en hyllning.
Du har verkligen ett hjärta av guld.
Högskolan kan skatta sig lycklig att ha dig här.
Tack för ditt hårda arbete, men främst av allt...
...tack att du är en sann vän.
-För Peter. -Skål!
Jag känner att jag även är skyldig er ett par avskedsord.
För det här kommer att vara sista gången ni ser mig.
För inte bara har jag fått beviljad min ledighet...
Det är konstigt, Peter.
Jag kommer att dö.
Ja...
Jag kommer att dö.
Och jag kommer att dö mycket tidigare än jag trott.
Åh, herregud...
-Jag vet, kära du. -Vad är det han pratar om?
För att förbereda mig inför vad som komma skall
har jag insett att jag, under större delen av mitt liv,
har haft fel...
...och misslyckats.
Jag har inte bara missbedömt min dödlighet...
...men även inte uppskattat den. Och till följd av det...
...har jag inte fått ut det mesta av livet.
Veronica, du är en sjuhelsikes klippa. Du är en mycket värdig motståndare.
Jag är stolt... över att kunna kalla dig min fru.
För livet utan dig hade varit betydligt mindre berikande.
Och det tackar jag dig för.
För vad det än är värt...
...så älskar jag dig. Innerligt.
Jag vet.
Vi har vänt ryggen åt den viktigaste uppgiften vi har.
Att leva ett liv rikt på erfarenheter.
Det är vi själva som väljer. Ta vara på er existens, gott folk!
Varför inte göra döden till er närmaste följeslagare,
så att vi blott för en enda sekund, en millisekund,
kan uppskatta den lilla tid som vi har kvar.
Och viktigast av allt,
låt oss leva väl så vi tamejfan kan dö väl.
För aldrig har vi varit döden så nära som i detta ögonblick.
Skål!
För fan, Richard! Det är kristall.
KAPITEL 6 Det är dags nu
Jag är hemskt ledsen att du fick reda på det så här. Jag visste inte...
Jag visste bara inte hur jag skulle säga det. Jag var rädd.
Vad tänker du göra?
Ge mig av, hjärtat. Det är precis vad jag tänker göra.
Snälla, försök att finna lite lycka.
-Jag jobbar på det. -Jag vet att du kommer att göra det.
Farväl, Richard.
Farväl, Veronica.
Hej då.
Olivia?
-Vad gör du hemma, gumman? -Taylor gjorde slut med mig.
-Vad gjorde hon? -Hon var otrogen med Nathan Runnings.
Lektor Runnings grabb?
Lyssna på mig...
Kom här, gumman. Kom här.
Oroa dig inte, hjärtat. Du kommer att klara dig.
Världen är full av kvinnor som letar efter nån att älska.
Det kommer att finnas nån som förtjänar.
-Vad vill du ha? -Det spelar ingen roll.
När en man förlorar en kvinna
brukar han i regel dricka whisky.
Så...
Jag antar väl...
...att en lesbisk tjej skulle göra detsamma.
Skål för din framtid.
För din ljus, ljusa framtid.
-För att Taylor ska ruttna i helvetet. -Och ja...
För att Taylor ska ruttna i helvetet.
Skål.
Jag är så stolt över dig.
Varför då?
För att du har allt
som en far nånsin kan önska sig av en dotter,
och mer.
Så mycket mer.
Pappa?
Ja, gumman?
Mår du bra?
Jag är sjuk, Olivia.
Jag är sjuk.
Kommer du att bli frisk?
Nej.
Det är ingen fara.
Du kommer att klara dig fint. Hör du det?
Du kommer att klara dig utmärkt.
Jag måste åka bort ett tag.
Vart ska du?
Jag vet faktiskt inte.
Jag har en del saker att fundera på.
Jag älskar dig så mycket, min lilla tjej.
Jag älskar dig med.
Håll dig på på vägen du stakat ut.
Hör du det?
Håll dig på din väg.
Du gör helt rätt, tjejen.
Jag kommer att sakna dig så mycket.
Jag älskar dig.
Jibbles, nu åker vi.
Kom här, Jibbles.
Duktig gosse.
Se till att mamma tar väl hand om dig.
Jag kan ta hand om mig själv.
Det tvivlar jag inte alls på, tjejen.
Jag är ledsen, Jibbles.
Subtitles by sub.Trader subscene.com
Översättning: Lisa Di Biaggio